Фактори ризику папілярного раку щитоподібної залози при ожирінні та цукровому діабеті - Gychka, S. G.; Serbin, B. Ya.; Nikolaenk, S. I.; Matviian, M. A.; Sujima, S.; Tovkai, O. A. (Clinical Endocrinology and Endocrine Surgery, 2020)
Ожиріння і, як наслідок цукровий діабет, є двома захворюваннями з групи найпоширеніших патологічних станів у світі, що вразили вже майже 2 млрд дорослих та 340 млн дітей. Водночас міжнародна канцер-статистика щороку зростає, у тому числі збільшується кількість випадків папілярного раку щитоподібної залози. Взаємозв'язок між цими захворюваннями породжує сильний інтерес серед науковців, а його розуміння відкриває нові напрямки у профілактиці та терапії цих захворювань. Більше того, ожиріння зазвичай призводить до порушення мікробіому кишечника. Відповідно, метою нашого дослідження було узагальнити результати досліджень, присвячених впливу цих чинників на можливий розвиток папілярного раку щитоподібної залози.Дана стаття відображає новітні досягнення у розумінні патологічних механізмів, що лежать в основі епідеміологічних тенденцій, які пов’язують ожиріння, гіперглікемію, цукровий діабет, протидіабетичну терапію та зміни мікробіому.Широкий спектр фактів свідчить на користь того, що ожиріння є одним із чинників можливого розвитку онкологічних процесів в організмі через гормональний дисбаланс та розвиток хронічного запалення, що стимулює мітогенний поділ клітин. Тривале хронічне запалення, яке часто зустрічається у людей із ожирінням, призводить до підвищеного ризику розвитку певних типів раку, створюючи тканинне середовище з підвищеним оксидантним стресом, що, у свою чергу, стимулює пошкодження ДНК, пришвидшує проліферацію клітин і гальмує апоптоз. Щодо цукрового діабету, то останні дослідження продемонстрували, що при культивуванні фолікулярних клітин їх кількість значно зростає в присутності інсуліну та ТТГ порівняно з наявністю лише ТТГ. Це явище відбувається через структурну схожість інсуліну до інсуліноподібного фактора 1. Цей же механізм також пов’язаний із збільшенням ризику раку щитоподібної залози у хворих на цукровий діабет, яким призначають сульфонілсечовину та ін’єкційні інсуліни.Інші аспекти досі лишаються частково незрозумілими і потребують подальших досліджень для зміни терапевтичних підходів до профілактики і лікування.