Частота вторинного гіперпаратиреозу на тлі дефіциту вітаміну D серед пацієнтів ендокринологічного профілю - Маслій, К. О.; Черенько, С. М. (Clinical Endocrinology and Endocrine Surgery, 2018)
Мета дослідження: визначення поширеності вторинного гіперпаратиреозу на тлі дефіциту вітаміну D серед пацієнтів ендокринологічного профілю. Матеріали та методи. Ретроспективно проведено аналіз медичної документації 220 пацієнтів з ожирінням, цукровим діабетом 2 типу та патологією щитоподібної залози в стані еутиреозу. Не включали дані пацієнтів з патологією паращитоподібних залоз в анамнезі, гіпотиреозом та тиреотоксикозом, патологією нирок, печінки, синдромом мальабсорбції, а також тих, хто приймав препарати, що впливають на кальцієвий обмін. До групи контролю увійшли 19 соматично здорових пацієнтів з нормальними рівнями паратгормону та 25(ОН)D. Дефіцит вітаміну D реєстрували, якщо рівень в крові 25(ОН)D був меншим за 30 нг/мл. Статистичну обробку результатів проводили за допомогою параметричних методів порівняння за Фішером-Стьюдентом. Результати та обговорення. Середній вік пацієнтів становив 53,16±14,28 року, з них 195 жінок і 25 чоловіків. Середній вік жінок становив 53,9±13,9 (22-80) року, чоловіків – 47,46±15,67 (23-67) року. Дефіцит вітаміну D виявлено у 201 випадку (91,36%). Рівень 25(ОН)D <20 нг/мл мали 132 пацієнта, в межах 20,1-30 нг/мл – 69 пацієнтів, >30 нг/мл – 19 пацієнтів. Рівень 25(ОН)D в крові жінок становив 19,2±9,73 (3-62,53) нг/мл, чоловіків – 17,57±9,93 (7,08-30,5) нг/мл. Пацієнтів з виявленим дефіцитом вітаміну D розподілено на дві групи залежно від рівня паратгормону: І основна (n=184) з виявленим гіперпаратиреозом (ПТГ > 65 пг/мл), ІІ основна (n=17) без гіперпаратиреозу. Між рівнями паратгормону та 25(ОН)D в крові обстежених основних та контрольної груп відмічено негативний достовірний кореляційний зв’язок. У 8,5% пацієнтів (n=17) на тлі дефіциту 25(ОН)D гіперпаратиреоз був відсутнім. Серед жінок спостерігалася тенденція до більш низького рівня вітаміну D у віковій групі старше 50 років, що може бути відображенням впливу зниженого рівня естрогенів. Аналіз у вікових підгрупах чоловіків продемонстрував нижчі рівні 25(ОН)D у молодших чоловіків, що можливо пов’язано зі способом життя (інсоляція, харчування) та потребує додаткового вивчення. Висновки: Дефіцит вітаміну D зустрічався в пацієнтів ендокринологічного профілю з частотою 91,4%. Вторинний гіперпаратиреоз на тлі дефіциту вітаміну D спостерігається у 91,5% пацієнтів ендокринологічного профілю. Виявлено негативний достовірний кореляційний зв’язок між вмістом вітаміну D та паратгормоном сироватки крові. Рівень паратгормону залежав від ступеня тяжкості дефіциту вітаміну D. Паратгормон залишається в нормальних референтних межах у 8,46% пацієнтів із дефіцитом вітаміну D, що потребує дослідження інших факторів впливу на систему кальцій-фосфорного гомеостазу.