Оцінка віддалених результатів хірургічного лікування хворих на токсичний зоб - Шідловський, О. В.; Кравців, В. В. (Clinical Endocrinology and Endocrine Surgery, 2017)
Мета роботи – удосконалення методики оцінки віддалених результатів хірургічного лікування хворих на токсичний зоб. Матеріали і методи. Дослідження проведені у 150 хворих, оперованих з приводу токсичного зоба середньої тяжкості (48) і тяжкого (102). Розроблена методика оцінки віддалених результатів з градацією на добрий, задовільний, незадовільний та неефективне лікування. Через рік після операції у порівнянні з даними до операції вивчали зміни загального стану, структурно-функціональних розладів серцевого м’яза, тяжкості і функціонального класу серцевої недостатності, розладів ритмічності серцевої діяльності. Результати та їх обговорення. У хворих на тиреотоксикоз середньої тяжкості добрий віддалений результат встановлено у 26 (54,2%) випадках, задовільний – у 21 (43,7%) пацієнта і незадовільний – у 1 (2,1%). У хворих на тяжкий тиреотоксикоз віддалений результат як добрий розцінено у 9 (8,8%), задовільний – у 36 (35,3%), незадовільний – у 33 (32,4%). Неефективним хірургічне лікування визнано у 24 (23,5%) хворих. Встановлено, що віддалені результати залежать від тяжкості і тривалості тиреотоксикозу. Незадовільні результати і неефективне хірургічне лікування токсичного зоба виявлені у хворих з тяжкими розладами ритмічності серцевих скорочень, структурно-функціональними змінами у серцевому м’язі та II і III функціональним класом серцевої недостатності. Висновки. Віддалені результати хірургічного лікування хворих на токсичний зоб визначаються тяжкістю структурних змін серцевого м’яза і функціональних розладів серцевої діяльності. З наростанням тяжкості і тривалості тиреотоксикозу збільшується кількість розладів ритмічності серцевої діяльності від надшлуночкових екстрасистол до тривало персистуючої/постійної фібриляції передсердь. У випадках тяжкого тиреотоксикозу питання про необхідність хірургічного лікування необхідно ставити якомога раніше, принаймі до розвитку тяжких розладів ритмічності серцевої діяльності і структурно-функціональних змін серцевого м’яза.